Ó, můzo ohněm planoucí...
Kéž vznesla by ses k výšinám, jenž zveme fantazie.
Království budou scénou,
princové aktem...
a vladaři budou žasnout nad zajímavým dějem.
Pak Jindřich, skvělý válečník,
na sebe vezme podobu božského Marta...
a v jeho stopě, jako smečka psů,
lísat se bude požár, hlad a meč dychtivý poplátci.
Ale promiňte, všichni vznešení,
že přízemní duch si troufá...
s věcí tak obrovskou vyjíti na prkna
a zabývat se drze tématem jenž je nad lidskou schopnost.
Může snad tento prostor obsáhnout šíři Francoských polí,
Vejdou se vůbec do těchto míst...
třeba jen přilbice jenž plnily děsem Agincourtský vzduch?
Oh, promiňte.
Nechte teď mluvit, čísla ve výpočtu,
probuďte svou bujnou fantazii.
Jen korunujte krále ve svých myšlenkách,
hoďte je sem a tam, přehoupněte se tam časem,
a skutky mnohých let projdete v jediné hodině.
Jen malý dovětek, dovolte ať vás provázím,
mě jako autoru,
svou skromnou trpělivost dejte...
slyšte co hrají,
laskavě suďte...
a zde hru máte!
Mylorde, něco vám řeknu,
Jde o týž zákon, který v 11 roce...
vlády králova otce už málem prošel proti nám.
Dobrá mylorde,ale jak odoláme?
Je to vážné.
Když to schválí, přijdeme o část majetku.
Ale jak se zachráníme?
Král překypuje vlídností a úctou.
A je věrně oddán svaté církvi.
Nic takového v mládí nesliboval.
Zajímala ho jen plytká společnost,
trávil svůj čas jen v hýření, banquetech,
sportu a karbanu a nikdo ho neviděl vzít do ruky knihu.
Ale, milí lorde, jak podaří se uhladit ten návrh...
až dostane se do sněmovny?
Přejemu král a nebo soudí opačně?
Je zatím... nerozhodnut,
snad bych i řekl, že se kloní k nám.
Protože jsem řekl jeho milosti,
jak řešit tu věc s Francií.
Kde je můj laskavý lord z Canterbury?
Bůh a jeho andělé nechť střeží svatý trůn, buďte mu ozdobou.
Mějte náš dík.
Učený pane, prosím vás, abyste vyložil...
spravedlivě a přehledně...
zda nám sálský zákon brání ve Francii,
v našem, v našem právním nároku nebo nikoliv.
A zvažte dobře, než mne dáte v zástavu,
a probudíte, spící meč války.
Zapřísahám vás proto, ve jménu božím.
Až dosud dvě takové říše, vždycky jen prolévaly krev.
Tak naslouchejte dobře, mylosti.
Ve vašem nároku na Francouzkou zemi...
není nic, než to co uvádí se z Pharamonda.
"In terram salicam mulieres ne succedant."
"Pohlaví ženské nemá následnické právo v zemi sálské."
O této zemi sálské, se někdy tvrdí zcela nepávem...
, že patří říši Francouzké.
Však sami kronikáři francie říkají správně...
, že země Sálská je v Německu...
mezi řekou Sálou a Labem.
Je nad veškerou pochybnost, že Sálský zákon...
nebyl nikdy ustaven pro říši Francouskou,
Francouzi také nikdy dřív zemi Sálskou neměli...
teprve 421 let po smrti krále Pharamond,
o němž se soudí, že je autorem tohoto zákona.
Král Pepin, který sesadil Čilderika,
stal se dědicem pocházeje od Blithildy,
jenž byla dcerou krále Klotheira,
a činil si nárok na Francouzký trůn.
Hugo Kapet, rovněž, ten uzmul korunu Karlu Lotrinskému,
který byl jediný mužský dědic po Karlu Velikém,
nemohl s klidným svědomím nosit korunu Francie...
dokud se nepřesvědčil, že sličná královna Isabela, jeho babička,
pochází přímo od Irmengardy,
dcery již výše zmíněného Karla Lotrinského...
tak se tedy tímto sňatkem opět spojil rod Karla Velikého...
s korunou země Francouzké.
Je to tak jasné, jako zář slunce v létě.
Získali tedy Francouský trůn i titul z dědictví po ženském pohlaví.
Tak činí králové Francie...
až po tyto dny.
Je jasné proč chtějí udržet Sálský zákon...
zabránit vaší milosti právu po přeslici.
Smím tedy po právu a s čistou myslí,
vyhlásit požadavek?
Hřích padne na mou hlavu, panovníku.
Bojujte za své právo, rozviňte krvavý prapor.
Věřte, že vaši bratři královští a monarchové země...
čekají pouze na to až se zvednete...
jak činili to dřív lvi z vaší krve.
Králové Anglie neměli nikdy tak vznešené a věrné poddané...
vždyť jejich srdce opustila těla v Anglii...
a leží táborem už na Francouzkých polích.
Sledujte ta těla, můj drahý vládče...
ať krví, mečem, ohněm dobudou vám všech práv.
I my vám přijdem na pomoc,
náš stav se zaručí, že schromáždíme obnos...
jaký až dosud nikomu z vašich předků...
duchovní naší země nepředali.
Ať vstoupí poslové jenž vyslal Dauphin.
Rozhodli jsme se pevně, že s boží pomocí a také z vaší,
silou svých paží a naší mocí, Francii získáme,
a to buď hrozbou nebo...
nebo ji rozdrtíme na padrť.
Jsme připraveni vyslechnout, co přeje si náš bratranec Dauphin.
Vaše milost, nedávno poslala do Francie požadavek o navrácení vévodství...
na něž měl údajně právo váš velký předek, král Edward III.
V odpověď sděluje, princ, můj pán,
že z toho požadavku až poříliš dýchá vaše mládí.
Proto vám posílá dar, jenž vaší duši lépe vyhový,tuto bednu s pokladem.
Rovnměž si přeje, abyste o těch vévodstvích...
již nikdy nepromluvil.
Toto vzkazuje Dauphin.
Jaký... je to dar, strýčku?
Tenisové míče, panovníku.
Jsme rádi, že k nám je Dauphin velice milý.
Za tento dárek a vaše úsilý mějte náš dík.
Až naše rakety si zvyknou na tyto míče,
pak ve Francii, z boží milosti,
si zahrajeme hru, v níž vsadíme se o korunu jeho otce.
A rozumíme velmi dobře,
proč připomněl nám nezkrocené dny,
však nepomyslel jaký z nich byl užitek.
Vyřiďte Dauphénovi, že zachovám se důstojně,
že budu pravý král a vztyčím plachtu majestátu...
až brzy vstanu na trůnu s korunou Francie.
Vyřiďte rozmilému princi, že tyhle míče...
rázem promněnil v dělové koule,
a jeho duše tou pustošivou pomstou...
jenž s námi poletí se zaková v okovy.
Pro tisíce a stovky vdov bude ten výsměch,
zlou strátou manželů,
matky ztratí své drahé syny a hrady přijdou o svá cimbuří.
A zemřou ti kteří se nezrodili i ti kdo nejsou zplozeni...
ti proklejí ten Dauphinův výsměch.
Teď odejděte v pokoji,
a vyřiďte to Dauphinovi...
že ubohý...a naivní byl jeho dnešní vtip ...
a místo smíchu, že mu budou vzdechy znít.
Dejte mu spolehlyví doprovod.
Buďte s bohem.
Bylo to veselé poselství.
Doufám, že zrudne hanbou ten, který je poslal.
Prosím vás, drazí pánové nezanedbejte nic...
co může k prospěchu být naší výpravě.
Nemáme v hlavě jinou myšlenku než Francii,
zajisté kromě boha, je vždy na prvním místě.
K tomu ať upírá se soustavně mysl všech...
chcem tomu úkolu, podříďit mysl i svůj dech.
Teď mládí celé Anglie už ohněm plane...
a v šatnách tiše dříme skvostný šat.
vzduch je plný čekání...
jenž skryto v meči od jílce až ke hrotu,
dříme i v panovnických korunách v korunách šlechticů i věřících...
je zaslíbeno vladaři a jeho mužům.
Pěkně výtáme, desátníku Nyme.
Dobré jitro, poručíku Bardolphe.
Jak vidím, už jste se starým Pistolem zas kamarádi?
Co mne se týká, mně je to fuk.
Já toho moc nenamluvím,
ale když se náhodou někde potkáme, usmějeme se na sebe.
Ale to je vážně málo kdy.
Výborně, objednám chutný jídlo, ať jsme zas dobří přátelé,
a pak všichni tři, svorní bratři půjdeme na Francii.
- Co tomu říkáte, dobrý desátníku. - Já ctím povinnost.
To je jistá věc, že se starý Pistol oženil s čiperkou Nelly.
Tím pádem vám čiperka ublížila, vždyť jste byli zasnoubeni.
Ale vida, hospodskej Pistol?
Ty baziliško!
Co mi nadáváš hospodskejch?
Přísahám, že tohle slovo nenávidím!
A ona žádný hosty už obsluhovat nebude!
Moc dlouho ne, to je pravda.
Nemůžeme mít na byt a stravu 12 nebo 14 slečinek...
který se poctivě živej vyšíváním,
aby se hned nezačalo říkat, že máme vykřičenej dům.
- Hanba! - Hanba tobě, ty Islandskej hafane!
Hodný desátníku Nyme,
dokaž svou statečnost a schovej meč.
- Táhni ode mne!
Pistole, chtěl bych vám ve vší slušnosti trochu prošťárat střeva.
To je celej vtip.
- Ty chvastoune chlubivej! - A já vám něco řeknu,
kdo první udeří do toho vrazím meč
až po jílec, jako že jsem voják.
Přísaha platí nad přísahy,
a vztek je rázem pryč.
Pane hostinský Pistole!
Pojďte k mýmu pánovi i paní hospodská!
Mýmu pánovi je hrozně zle.
Dobrý Bardolphe,strčte mu svou hlavu pod deku místo ohřívadla.
- Vypadni, rošťáku.
Vážně, je nemocnej.
Už je to tak,
Pan král mu probod srdce.
Pojď muži, musíme za ním.
Co vy dva, udělám z vás přátele. Musíme do Francie spolu.
Máme snad nože na to, abysme si podřezávali krky?
Zaplatíte my těch osum šilinků o kterých jsem vás obehrál?
Hlupák je ten kdo platí.
Přísahám při tomto meči, kdo první bodne,
toho zabiju a já to udělám.
Každej koho žena zrodila ať de se mnou k Siru Johnovi.
Střídavá horečka s ním lomcuje tak hrozně...
, že je z toho člověku až na nic.
Tak pojďte k němu, pánové.
Chudák Sir John.
Takovej hodnej pán, věřte mi.
Co byste tomu řekli má pěkný vzhled, příjemný kukuč ...
a co ten jeho kočár.
Ale nezcvrkávám se?
Kůže na mně visí jako vytáhlej župan na starý bábě.
Společnost, lotrovská společnost ta mne zničila.
Byl jsem udatný, jak se na šlechtice sluší.
Byl jsem udatný jako lev. Velice málo kdy.
Kostky jsem hrál nanejvýš sedum dní v týdnu.
Do nevěstince jsem chodil sotva tak jednou za čtvrt.
hodiny
Platil vypůjčenými penězi,
jen třikrát nebo čtyřikrát.
Žil v bázni boží a dobré míře.
Proč jste tak vypasený, Sire Johne,
vás přece nikdo nezmění vy jste mimo všechny míry.
Ty si vymněň oblyčej já změním svůj život.
Jestli být násoska je hříšné, bůh pomáhej flamendrům.
Jestli být šťastný a veselý je hřích,
pomsta je důvod k nenávisti,
Ne můj drahý pane, vy jste dobrý král,
zapuďte Pistola, zapuďte Bardolpha, zapuďte Nyma.
Ale nevyhánějte Jacka Falstaffa,
Chrabrého Jacka Falstaffa,
teď ještě mnohem chrabřejšího, protože je takový jaký je
starý Jack Falstaff,
Zapudíte jeho i Jindřichovu společnost.
Zapudíte Jacka, a zapudíte celý svět.
Udělám to.Musím to udělat.
Pane, slyšeli jsme jak právě o půlnoci zvon dvakrát zazvonil.
Ježíši.
Jak dávno je, co jsme se výdali.
Znával jsem tě, když jsi ještě nebyl stařec.
Král hodil na rytíře moc špatnou náladu.
Nyme, řek bych, že máš pravdu.
Puklo mu srdíčko. a... je na padrť.
Náš král je dobrý král,
musí se to brát jak to je.
Ale taky má občas divný nápady.
Politujme pana rytíře,
ale my jehňátka taky chceme žít.
Francouz je dobře spraven...
jak hrozně se v Anglii zbrojí,
chvěje se strachem...
a bledým úskokem se snaží zmařit anglický záměr.
Ó Anglie, ty vzore vnitřní velikosti
Jak drobné tělo mohutného srdce.
Kolik bys mohla dokázat, když jde ti o čest...
kdyby všechny tvé děti byly laskavé a hodné?
Nebýt té zrady, kterou Francie zde nalezla.
Hnízdo prázdných prsou jenž plní zrádnými korunami.
Ti podplacení jsou tři.
Jeden je, Richard Earl z Cambridge,
ten druhý, Henry Lord Scroop z Mashamu,
a třetí je, Sir Thomas Grey rytíř z Northumberlandu,
pro zlato Francie... jak hanebné...
s bázlivou Francií se spikli
a jejich rukou zahynout má král,
dříve než vstoupí na loď do Francie.
Zrádci jsou smluveni.
Král opoští Londýn,
a náš děj se rázem přenese, pánové,
do Southhamptonu.
Král si troufá až příliš když věří zrádcům..
Měli by být zatčeni, tak jako tak.
Vedou si bezvadně, tak sebejistě,
jako by v jejich prsou tkvěla jen oddanost zdobená věrnou láskou.
Král přece ví o jejich úkladech, jenže o tom oni nemají zdání.
Snad nikdy nepochopím jak ten,
kdo s někým lůžko zdílel a těšil se přízni...
Je sto za cízí mamon,
zradit a prodat život svého krále
Vítr je příznivý, můžeme se nalodit.
Můj lorde z Cambridge, můj dobrý lorde Mashame...
a vy můj milý rytíři, jak soudíte.
Čekáte jako já, že vojsko které vedu...
se silou probije armádou Francouzů?
- To jistě pane, když každý splní povinnost. - Jsem si tím jist.
Snad žádný mocnář nebyl tak milován a ctěn jako vaše milost.
Ano, jsme vám za to velmi vděčni.
Strýčku Exetere, propusťe toho muže, který byl včera zatčen...
pro urážku naší osoby.
Soudíme totiž, že vinno je víno, které ho zmátlo.
Teď zmoudřel a mi ho pustíme.
Ta milost, snad není na místě.
Měl by být potrestán můj králi, ať v brzku nenásledují ho jiní.
Ne, jen buďme milosrdní.
To vaše milost může a trestat rovněž.
Pane, prokěžete mu milost, až mu darujete život...
poté co okusí trest.
Ach běda, ta vaše láska a péče o mne...
tak těžce útočí na toho ubožáka.
Když nad pokleskem z nestřídmosti nepřimhouříme oko,
co učiníme jednoho dne až někdo dopustí se zločinu, když
sežvýká a spolkne a stráví, co uděláme pak?
Propusťte toho muže,
ačkoliv Cambridge, Scroop a Grey,
v přehnané péči o mne a v něžné ochraně...
mé osoby chtějí ho potrestat.
Teď tedy k Francouským věcem.
- Kde jsou ti náměstci? - Zde, můj pane.
- Mněl jsem si přijít pro plnou moc. - Totéž jste řekl mě.
- I mě. - Pak, Richarde hrabě z cambridge,zde je váš list.
Zde váš, Lorde Scroope z Mashamu,
a váš sire rytíři, Grey z Northumberlandu, ten je váš.
Čtěte...
a věřte...
že znám vaši hodnotu.
Můj Lord z Westmorelandu, strýčku Exetere, v noci se nalodíme.
Copak je s vámi
co je v těch listinách, že z vás vyprchala barva?
Doznávám plně vinu a vzdávám se vám na milost.
- Vzdáváme se i my. - Má milost žila ještě před chvílí...
vy sami jste ji vlastní zradou zabili.
Neproste o milost, ta hanba žebrat o milost!
Vždyť vaše omluvi se vzepřou proti vám jak psi proti svým pánům a roztrhají vás.
Pohleďte princové a moji drazí peeři na tyhle stvůry Anglie.
Co mám ti říct, Lorde Scroope,
ty krutý, nevděčný,
divoký a nelidský tvore?
Ty sketo ty!
Tys nosil klíče ke všem tajemstvím, znals mne až na dno duše,
jak jsi mne mohl v zlato promněnit,
Chtěl jsi mít ze mne užitek.
Je vůbec možné, aby ten cizí úplatek...
Vykřesal z tebe jiskru zloby jenž dotkla by se mého malíčku?
Je to tak zvláštní...
ač se ta pravda odráží jak černá od bílé,
přec tomu můj zrak nechce uvěřit.
Tak... stálý ses mi jevil, bez poskvrnky...
ten tvůj pád teď všechno pošpinil...
vše i ten muž jenž dokonalý je...
a čisté mysli, může být podezírán.
Budu pro tebe plakat.
Zdáse mi totiž , že tvůj čin, znamená druhý lidský pád.
Zatýkám tě pro velezradu ty jenž máš jméno Richard hrabě z Cambridge.
Zatýkám tě pro velezradu tebe jménem Thomas Grey, rytíř z Northumberlandu.
Zatýkám tě pro velezradu tebe jménem Henry Lord Scroop z Mashamu.
Zde slyšte ortel.
Spykli jste se proti svému králi,
spojili jste se z nepřítelem a vzali z jeho truhlic...
závdavek na smrt svého panovníka.
Tak měl být k vraždě zaprodán,
a jeho princové a peeři zotročeni,
poddaní určeni k útisku a pohrdání...
a celé království k věčnému zatracení!
Odeberte se ihned vy ubožáci hříšní, odeberte se na svou smrt,
snad vám bůh ve své milosrdnosti dá trpělivě okusit...
jak chutná kajícnost nad draze zaplaceným proviněním.
Odveďte je.
Teď tedy Francie,
ta výprava nám slávu přinese,
když bůh nám milostivě ukázal tu obrovitou zradu jenž číhala na naší pouti.
Zvesela na loď.
Ať pyšně vlajky vztyčí.
Anglický král je bez Francie ničím.
Prosím tě, sladký muži, dovol ať tě vyprovodím do Stains.
Ne, mé chlapské srdce svírá zármutek.
Bardolphe, buď veselí.
Nyme, roztáhni pyšné perutě.
Chlapče zburcuj svou odvahu.
Sir Falstaff nám umřel
a my musíme truchlit.
Rád bych byl s ním ať už je kdekoliv, v nebi nebo v pekle.
Ne,určitě není v pekle.
Je v Artušových prsou, jestli se tam vůbec kdo dostal.
A mněl krásnej konec, odešel jako nemluvně křesťanský víry.
Rozloučil se mezi 12:00 a 1:00,
přesně, když nastává odliv.
Jak jsem uviděla jak šmátrá po povlacích...
pohrává si s kytičkama a usmívá se na své prsty,
věděla jsem na jaký je cestě.
Nos mu zešpičaťel, že byl jako brk,
a blábolil o zelených polích.
"No, no, jak je, Sire Johne," ptám se.
"buďte dobrý nálady."
Jenže on zvolal, "Bože, Bože,
Bože,"
Možná čtyřikrát.
Chtěla jsem ho potěšit, tak jsem řekla, ať nemyslí na boha.
Doufala jsem, že ho nemusí trápit takovýhle myšlenky.
Poprosil mne abych mu přikryla nohy.
Tak jsem sáhla do postele a cítím,
že má nohy studený jako dva kusy ledu.
Tak mu sáhnu na kolena,
a vejš... a ještě vejš,
vono bylo všechno...
ledový jako kámen.
- Prej strašně nadával na šampus. - Jo to je pravda.
- A na ženský. - Ne to není pravda.
Jo to je pravda.
Říkal, že jsou to... převtělený ďáblové.
Převtělený ďábly nenáviděl pro tu rudou barvu.
Řek, že ho ďábel kvůli ženskejm dostane.
Jo,trochu se zmiňoval... o ženských.
Ale to už mluvil z cesty, začal mluvit o nevěstce Babylonský.
Jednou zahlíd , že Brdolphovi sedí na nose blecha.
Tak řek, že je to černá duše z pekel.
No jo, došlo mu palivo co živilo oheň.
To je to bohactví co jsem si u něho vysloužil.
Radči se hnem?
Král už vyplul ze Southamptonu.
Mějte se dobře.
Já neumím líbat.
To je celej vtip.
Ale...
Adieu.
Ukaž žes dobrá hospodyně.
.A šetři.
To ti přikazuju.
Sbohem.
Adieu.
Kupředu, kupředu.
Kdo je ten muž co bradu má zdobenou pouze jedním vouskem...
Kdo není doprovázen jen vybranými kavalíry na cestě...
do Francie?
Vpadl k nám Angličan... s veškerou svou silou a mocí,
a to nás nutí, abychom čelili bedlivou ochranou.
Proto vévodové z Berri...
a také z Bretagne,
z Brabantu a z Orleansu zajistí opevnění.
Vy také, princi Dauphine...
Můj nejmocnější otče,
je nejvyšší čas vyzbrojit naše vojsko.
Vždyť ani v míru, království nesmí spát,
a udržuje hradby, mužstvo, zbraně, je stále připraveno,
jako by v zápětí hrozila válka .
A proto soudím, že je dobré obhlédnout hradby...
a poznat kde má Francie svá zranitelná místa.
Nesmíme ovšem dát najevo bázeň!
Ne, jen prostě tak jakoby Anglie chystala,
nějaký maskovaný mumraj.
Vždyť na Anglickém trůnu sedí tak povrchní a pošetilý tak hloupý,
a prázdný mládeneček, který nás rozhodně nepoděsí.
Jen pozor, princi dauphine.
Vy se v tom králi silně mýlíte.
Jen otažte se vlastních vyslanců.
Jak důstojně a moudře vyslechl poselství,
jak skvělý rádcové ho obklopují,
jak odpověděl mírně, byl však strašný...
ve svém neochvějném předsevzetí.
Nemáte pravdu pane konstáble.
Je vedlejěí co my dva říkáme.
Důležitější je čekat, že nepřítel je silnější než se nám zdá.
Mysleme si, že král Jindřich je hrozný.
Tak hleďte princové, uvítat ho silou zbraní.
Rod jeho ochutnal už naši krev...
již pronásledoval nás na rodinných stezkách.
Vzpomeňte na tu nekonečnou hanbu...
když v osudové bitvě u Kresčaku...
nám všechny prince odvedla...
ruka toho černého jména,
Edwarda,
černého prince z Walesu.
Jindřich je odnož toho vítězného rodu.
My se ho bojíme, děsí nás mohutností...
i svým osudem.
Vyslanci krále Jindřicha Anglického čekají až je vaše milost přijme.
Jdi a přiveď je.
Vidíte, že hon začíná rychle, přátelé.
Můj drahý otče, jednejte s Angličany skrátka,
a ukažte jim jaké je království kterému vládnete.
Sebeláska, můj otče, není přece žádný hřích, horší je nedbat sama sebe.
Od našeho bratra z Anglie?
Přesně tak, král zdraví vaši milost.
Žádá vás, ve jménu boha všemohoucího,
abyste svlékl pane a odložil...
všechny vypůjčenné pocty, které jsou darem nebes,
a právem přírody a národů,
jen králi Anglickému a jeho dědicům přísluší
Jmenovitě pak korunu.
Když prohlédnete tento rodokmen.
Pak naleznete králův přímý původ...
od nejstarších předků, Edwarda III,
král žádá vás ať zřeknete se koruny a říše jenž neprávem mu upíráte,
neboť je rozený a pravý dědic.
Co jinak bude následovat?
Krvavé přinucení.
Kdybyste korunu ukryl až na dně srdce,
můj král ji vyslídí i tam.
Jen proto přichází, jako zběsilá bouře,
s hromy a blesky, podoben Jupiteru.
Když bude žádost marná, pak vynutí ji na vás tvrdě.
Tak zní jeho přání, požadavek a mé poselství.
Ačkoliv Dauphin není zde právě přítomen,
mám předat pozdrav také pro něho.
Co máte pro Dauphina,
Jsem zde místo něho.
Co má pro něho Anglie?
Nechuť a posměch,
opovržení a pohrdání...
vše co nemůže mého vznešeného panovníka ponížit,
to vše vám posílá.
To řekl můj král.
Tak, pokud můj otec odpoví dnes přátelsky bude to proti mé vůli,
já se chci utkat s Anglií.
A jenom proto, že je tak odporně ješitný a mladý,
Jsem mu dal poslat ty míče z Paríže!
Král za to určitě s Paříšským Louvrem zatřese.
Buďte si jist, že stejně jako my poddaní,
shledáte také vy, že je veliký rozdíl,
mezi příslibem jeho mladých let a tím jak panuje dnes.
Zítra...
Vám sdělím své rozhodnutí jak se sluší.
Děj na vysněných křídlech letí a jeho rychlost stále stoupá,
Je rychlejší než myšlenka.
Kupředu leťte myšlenky, sledujte panovníka!
Pohleďte na lodě a jejich děla,
jak obracejí lačné jícny na Harflew.
Slyšte co posel, jenž se vrací z Francie,
sděluje Jindřichovi. Francouzký král mu nabízí Kateřinu, svou dceru
a s ní jako věno, pár bezvýznamných vévodství.
Nabídka se mu nelíbí.
A tak střelec přikládá doutnák k pekelnému dělu,
a v zápětí už všechno letí do vzduchu!
A znova do útoku, drazí přátelé!
Tak znova a nebo zatarasíme otvor Anglickými těly.
V časech míru každého zdobí skromnost, trpělivost a klid.
Když zaburácí do ůstí válečná smršť,
pak proměňte se v lačné tygry!
Napněte šlachy, pijte krev,
a poklidné tváře zrůzněte divým vztekem.
Teď, teď mějte v oku strašlivý výraz.
Ať střílnou z hlavy slídí, jak kanón z mosazi.
A čelo nad ním ať trčí hrozivě tak jako útes...
když nadklání se nad hlubinou,
jako by byl podemílán dravým oceánem.
Teď, teď vyceňte zuby a doširoka roztáhňete chřípí,
zhluboka vsajte vzduch a ducha pozvedněte až k výšinám!
Ó kupředu ty šlechto Anglie!
Nesmíte zahanbit své matky, teď dokažte, že ty které nazýváte otci vás také zplodili.
Vy, vy chrabří vojáci, vaše údy povstali v Anglii,
dokažte nám jaké živili vás pastviny.
Dokažte nám, že svého původu jste hodni, já nemám pochybnosti!
Ne nikdo z vás není tak zbabělí a podlí, aby mu neplál v očích žár!
Vidím, že stojíte jak chrti ve smečkách napjatí jenom skočit.
Hra už je v proudu! Svorně se svým duchem,
volejte jako volám já: "Bůh chraň Jindřicha,
za Anglii za svatého Jiří!"
Bůh s Jindřichem, za Anglii a svatého Jiří!
Koukejte mazat do průlomu, vy psi!
Hněte sebou sebranko zbabělá!
Kapitáne Fluellene, musíte rychle k podkopům.
Vévoda z Gloucesteru chce s vámi mluvit.
Řekněte vévodovi, že není zdrávo k nim chodit.
Protože totiž nejsou vojensky zrovna akorát.
Pane bože, vyhodí nás všechny do vzduchu,
jestliže se nezmění velení.
Vévodu z Gloucesteru, pověřil velením...
sám panovník a všechno to vlastně kočíruje jeden Ir.
Kapitán Macmorris, že?
- Řek bych, že jo. - To je největší vůl na světě.
Ten nemá o nějaký vojenský...
taktice ani takový pojetí jako má slepý štěně.
Zrovna jde ten, skotský důstojník kapitán Jamy.
Jo, kapitán Jamy ten je výbornej a odvážnej, na to vemte jed.
Tak co... zdravím vás, kapitáne Fluellene.
Dobrý den přeju, dobrý kapitáne Jamesi.
- Tak co, kapitáne Macmorrisi?Opustil jste podkopy? - Pro Krista, jo.
Všechno stojí, troubí se
k ůstupu.Ta práce je špatně
udělaná.Vsadím na to svou ruku.
Kapitáne Macmorrisi, co byste řek,
takový malý dišputaci,jen tak něco z vojenský praxe,
jednak bych řek svý mínění...
a jednak bych se zbavil nejistoty,
pokud de o správný řízení válečnické disciplíny.
Není čas na nějaké dišputace, u Krista.
Město je obležený, polnice volá do útoku.
My tu tlacháme a neděláme vůbec nic.
Při svatý mši, než zavřu tyhlety svý oči,
Vykonám dobrou službu, nebo v ní složím kosti.
Kapitáne Macmorris, dovolte,
takových jako vy, je ve vašem národě málo.
V mým národě?
Kdo mluví o mým národě, ten je zločinec...
parchant a halama a lotr.
Podívejte, když to berete takhle, kapitáne Macmorrisi,
tak já si musím nutně myslet, že mně neberete tak přátelsky...
jak bych předpokládal a jak by se na první pohled někomu zdálo,
jestli ste vůbec dobrej člověk.
Já nevím jestli jsem tak dobrej jako vy.
Ale ať mě bůh netrestá, tu palici vám uříznu!
Jak rozhodl se velitel města?
Dnes je poslední příležitost k ujednání.
Poroučím vám, vzdejte se na milost,
mí muži ctí hrdost nad zkázu a vy nás donutíte k nejhoršímu.
A protože jsem voják jestliže znovu dám zaburácet dělům,
Tak pobořený Harflew neopustíme dřív...
než bude pohřben v popelu.
Proto vy, muži Harflewští,
mějte slitování nad městem a vašimi lidmi...
pokud jsou vojáci pod mým velením
pak mírný, vlahý vánek milosti...
zahání odporné tíživé mraky...
nabité vrařdou, pleněním a zločinností!
Když ne, pak v mžiku spatříte...
jak krví oslepený voják, špinavou rukou...
divoce trhá kadeře vašich šíleně ječících dcer,
jak vašim otcům rve stříbrné brady...
a zběsile rozbíjí ušlechtilé hlavy o zábradlí,
jak nahá tělíčka vašich dětí naráží na kopí...
matky marně kvílejí a jejich děsné úpěnlivé řvaní...
probodá mračna!
Co říkáte?
Vzdáte se všeho a tomu uniknete?
A nebo v obklíčení padnete
pro pošetilou statečnost?
Pan Dauphin, vzkázal, když jsme prosily,
že dosud nemá tolik vojsk, aby mohl obklíčením prorazit.
A proto mocný králi,
vstup volně branami, a učiň co si budeš přát.
déle se bránit není v naší moci.
Jděte a vstupte do Harflewu.
Zůstaňte tam a připravte se dobře na Francouze.
Buďte... milosrdní ke všem.
Můj drahý strýče, blíží se zima...
a vojsko trápí různé choroby,
zítra ustoupíme do Calais.
Dnešní noc... v Harflewu přespím jako host.
A zítra... vydáme se živlům na milost.
Alice, byla jsi v Anglii,
mluvíte dobře jejich řečí.
jen trochu, madam.
Mám prosbu, učte mně.
Měla bych se ten jazyk naučit.
Jakpak se řekne Anglicky ruka?
Ruka? To se řekne Anglicky "de hand".
"De hand."
A prsty?
Prsty?To jsem zapoměla, proboha,
Ale já si vzpomenu. Tak jak to je?
Já si myslím, že se tomu říká "de fingres."
Ruka, de hand. Prsty, de fingres.
Jsem dobrá žákyně.
Naučila jsem se rychle dvě Anglické slova.
- Jak se řekne Anglicky nechty? - Nechty?
Těm se říká Anglicky de nails.
"De nails."
Sledujte, jestli to říkám dobře.
"De hand", "de fingres" a "de nails".
Skutečně dobře, madam. výborná Angličtina.
Jak se řekne Anglicky paže.
- "De arm", madam. - A loket?
D'elbow.
"D'elbow."
Teď si zopakuji...
všechna Anglická slova, která jste mne naučila za takovou kratinkou chvíly.
To je velice obtížné, madam, doopravdy.
Odpusťte, Alice, poslouchejte: De hand, de fingres,
de nails, de "arma," de "bilbow."//d'elbow, madam.
Promiňte, spletla jsem se! D'elbow.
Jakpak je Anglicky krk?
De "nick," madam.
- "De nick."
- A brada? - De chin.
"De chin."
Krk se řekne: de nick.
A brada je: de chin.
Ano, to je úžasné, vyslovejete
jako rozená Angličanka, opravdu madam.
Jsem přesvědčena, že s boží pomocí to určitě brzo zvládnu.
Nezapomněla jste zatím co jsem vás právě naučila?
Ne, já vám to hned předvedu:
De hand, de fingres.
- De "mails"? - De nails, madam.
"De nails, madam".
- De arma, de belbow. - Račte prominout, d'elbow.
Beze všeho: D'elbow, de nick,
A de chin.
Jakpak se řekne noha a oblek?
De foot, madam, a de coun.
F-foot a 'le coun.
Bože všemohoucí!
To jsou slova ošklivá, zlá,
hrubá a neslušná a pro dámu se vůbec nehodí.
Já bych je před Francouskými pány nikdy neřekla ani za živý svět.
De foot a 'le coun!
Ale přesto, musím si zopakovat dnešní lekci.
De hand, de fingres,
De nails, de arma, de...
De nick, de chin, de foot a 'le coun!
Jsem si jist... že už dávno překročil řeku Sommu.
A pokud se nevzchopíme k boji, můj pane, můžeme Francii opustit.
Normani. Pakáž Normanská!
Normani... ty bastardi!
Kde berou ten oheň, copak je neubíjí ta věčná mlha?
- Buď pochválena naše zem. - Přísahám na svou čest,
že našim damám už jsme k smíchu, víte co otevřeně říkají!
Že rády nabídnou svá těla k rozkoši Anglickým mladíkům...
a zalidní celou Francii válečnými bastardy!
Kde je Montjoy, náš vyslanec?
Ať spěchá.
Ponese naši odpověď a výzvu k boji s Anglií.
Vzhůru, princes,
pospěšte si, vaše čest ať je ostřejší než meč,
vzhůru do boje.
Má Jindřich zvítězit,
táhne naší zemí...
a jeho prapory zbarvila krev Harflewský.
Sražte ho na zem. Sil máme přece dost.
Tak tedy přivezte ho do Rouen a v košatině, pánové.
To všechno patří k velikosti.
Jen je mi líto, že jich je málo,
Jeho vojáci jsou nemocní a hladoví.
Až spatří naši armádu,
klesne mu srdce do hlubiny bázně...
a místo války nabídne výkupné.
A to je důvod, pane constable, aby Montjoy spěchal.
Princi Dauphine, vy zůstanete s námi v Rouen.
Ale ne, já prosím vaši milost.
Trpělivost, vy tady zůstanete s námi!
Pane constable a všichni šlechticové,
Angličan padne, nám vzejdou zítřky nové.
Kdo. Kdo je.
Kapitáne Fluellene?
Jedete od mostu? Vévoda z Exeteru je na nohou?
Jo je to tak... Bůh buď za to pochválen...
nemá ani škrábaneček, most drží statečně a s vynikající vojenskou disciplínou.
Kapitáne! Já tě chci poprosit o laskavost.
Vévoda z Exeteru, tě má moc rád.
Jo,pán bůh zaplať je to tak, já si tu lásku taky zasloužil.
Bardolph, je správnej voják tělem i duší...
měl velkou smůlu,
potkal ho malér, mrcha, štěstěna ho smetla pod svý kola...
Když dovolíte, praporčíku Pistole,
štěstěna má skvělou morálku.
Ona plive na Bardolpha mračí se na něho,
protože šlohnul takovej plíšek a teď za to bude viset.
Ono se povídá,
Že vévoda na tebe dá.
Přimluv se kapitáne, za jeho život,
a já se ti odměním.
Praporčíku Pistole, tak trochu chápu co máte na mysli
Bodejť by ne, tos mně potěšil!
To není žádný důvod k radosti, jasné.
Podívej, i kdyby mělo jít o mého vlastního bratra.
Požádal bych vévodu, aby jednal podle svého...
a poslal ho na šibenici.
Protože disciplína být musí.
Zdechni a buď proklet...
voháknu tělo tvým přátelstvím!
No, Fluellene, byl jsi u mostu?
Ano, ano vaše milosti.
Vévoda z Exeteru hájí ten most udatně a důmyslně.
Kolik mužů jste ztratily?
Řek bych, že vévoda neztratil vůbec nikoho...
až na jednoho, který se dopustil krádeže v kostele.
Nějakej Bardolph, jestli ho vaše milost nezná.
Obličej má samej pupínek a ještě ke všemu má oheň.
Pysky má pod nos.
a hrajou mu všema barvama... nejčastěji do modra nebo do červena.
Ale jeho nos už je popravený a jeho oheň už vyhas.
Zvednout!
To nedělej, na to je král. Ten věší chmatáky.
Ne,
nic takového.
Každý zločin bude potrestán po právu.
Výslovně žádáme, aby si při našich pochodech...
touto zemí, nikdo nic nevynucoval násilím,
aby nebral co nezaplatí,
žádný Francouz nesmí slyšet urážku a nesmí být zlehčován.
Tam kde dobrota s krutostí zápasí o trůn,
tam zpravidla dobrota dosáhne vítězství.
Tak zní můj vzkaz, "zděl Jindřichovi Anglickému,
"ač zdálo se, že jsme mrtví jen jsme spali.
"Mohli jsme ho potřít u Harflewu.
"Teď tedy mluvíme a naše slova zní jako rozkaz.
"Anglie jednala pošetile.
"Teď tedy musí pomýšlet na výkupné...
"které bude odpovídat našim ztrárám...
"kdyby podle váhy měl král všechno zplatit, pak jeho maličkost se rozpadne.
"Mám ještě dodat, že
"Jindřich zradil své poddané...
a jeho odsouzení je hotová věc."
Tak pravil můj král a pán. Tak zní mé poslání.
- Jak se jmenuješ? - Montjoy.
Vedeš si velmi dobře.
Jeď zpátky a vyřiď svému králi, že teď ho nehledám,
teď bych nejradši táhl do Calais a bez prodlení.
Ale vyřiď svému pánu, že zde čekám.
Mé výkupné je bezcenné a křehké tělo,
má armáda je nemocný a vyčerpaný oddíl.
Bůh je však s námi a my vytrváme,
i kdyby Francie nám s dalším sousedem měla stát v cestě.
Nashledanou, Montjoy,
A vyřiď králi tento můj vzkaz jenž praví:
Nebudeme vyhledávat bitvu v tomto stavu,
zároveň se však bitvě nebudeme vyhýbat.
To zděl svému pánu.
To vyřídím rád.
A díky vaše milosti.
Myslím, že teď proti nám nevytáhnou.
Jsme v rukou božích bratře, nikoli jejich.
Vyrazíme k mostu.
Za chvíly padne noc.
Rozbijeme tábor za řekou...
a hned za svítání...
potáhnem v pochodu zas dál.
Ano, teď v představách si vykouzlete čas...
kdy prostor naplněn je tichým šepotáním...
mnohé zvuky zaznívají tmou a zahlcují svět.
Z tábora k táboru jde lůnem černé noci...
tlumený hluk dvojího vojska...
je ztišen však hlídky...
téměř slyší svůj šepot navzájem.
Plamen proti plamenu,
a v jeho bledé záři,
bojovník vidí brunátnou tvář.
Kůň vyhrožuje koni a jejich pyšné ržání,
naráží nocí v otupělý sluch.
A ve stanech,
zbrojnoši oblékají rytíře,
pilnými kladivy upevňují nýty,
hrozivá znamení strašných příprav.
Francouz je pyšný na svůj spolehlivý počet...
Anglii podceňuje a klidně hraje v kostky...
baví se a směje, proklíná zlostně dlouhou noc...
že se tak líně, nudně vleče a jako babizna se zvolna belhá pryč.
Mám nejlepší výzbroj na celém světě.
Kdyby už byl den.
Máte znamenité brnění, ale můj kůň je také skvěle obrněn.
Je to nejlepší kůň v Evropě.
Copak nikdy nebude ráno?
Pane z Orleansu a pane nejvyšší Constable,
hovoříte o koni a o brnění?
Jste stejně vybaven, jako kterýkoli princ na světě.
Já bych svého koně nevymněnil...
za žádného, pokud chodí jen po čtyřech.
Když na něho nasednu, vznáším se
jako sokol, je to čirý vzduch a plamen!
Těžké živli země a voda na něho nepůsobí,
leda v trpělivé mírnosti, když se na něho vyhoupne jezdec.
Ano můj pane, je to absolutně dokonalý, excelentní kůň.
Pane constable, na vašem brnění...
září hvězdy a nebo slunce?
Jasné hvězdy, Montjoy.
Pár jich zítra opadá, doufám.
Ale má obloha chudší nebude.
Kdy už bude den?
Zítra ráno ujedu pouhou míly,
a má cesta bude dlážděna Anglickými palicemi.
Tohle ani neříkám, z obavy, aby mne ty hlavy nezaplašily od další pouti.
Jdu se ozbrojit, pánové.
Dauphin touží po jitru. Chce zhltnout Angličany.
Chce zhltnout každého, koho zabije.
- Prý nikdy nikomu neublížil. - Ani zítra nikomu neublíží.
Kdyby už byl den.
Běda, Jindřich Anglický.
Ten jistě netouží po jitru, tak jako my.
Kdyby Angličani měly jen trochu rozumu, dávno by utekly
Na tom Anglickém ostrově, se rodí statní chlapy.
Musíme obléct brnění.
Pojďte, je čas nemyslíte?
Teď sou 2:00.
Až 10.00 bude bít, budeme nejmíň 100 Angličanů mít.
Ti ubozí, ke zmaru odsouzení,
Jak tklivé oběti,
sedí u svých ohňů a teskně hloubají...
nad nebezpečným ránem, které je téměř na dosah.
Pohyby Angličanů jsou mdlé,
mužů vpadlé tváře a potrhaný šat,
a v bledém svitu měsíce...
jsou spíše příšery než lidé.
Oh, ano,
Kdo povšimne si kapitána, těch vyčerpaných band,
Jde od jedná stráže k druhé, od stanu ke stanu.
Jen aby zvolal, "Budiž vám čest a sláva,"
Tak projde celým táborem až všechny navštíví.
Popřeje dobrý den, se skromným úsměvem...
a jsou mu všichni "Bratry, přátely a krajany."
A jeho oči září na všechny jak slunce...
každému věnuje hřejivý pohled,
že roztaje mrazívý strach...
jenž skličoval, každého z nás...
vidíte, jak slovy lze těžko vyjádřit,
že vladařův dotek rozjasnil noc.
Dobré ráno, sire Thomasi Erpinghame.
Polštář hodil by se líp pod bílou hlavu, než Francouzký trávník.
Nevěř tomu vládce. To dnešní lůžko líbí se my víc...
mohu si říkat, "Teď ležím jako král."
Pujč mi svůj plášť, Sire Thomasy.
Vy oba bratři, pozdravte prince v našem táboře.
Vyřiďte jim, že zdravím je a přeji dobrý den, ať přijdou za mnou.
To splníme, králi.
- Mám vás doprovodit? - Ne, můj dobrý rytíři.
Já a mé nitro se musíme poradit,
a další společnost je zbytečná.
Kéž nebeský pán ti požehná, vznešený Jindřichu.
Bůh žehnej tvému srdci.
Hovoříš tak vlídně.
Qui va la?
Přítel.
Vyjádři se jasně.
Jsi důstojník...
a nebo jenom obyčejný člověk, poddaný?
Jsem velitel celé setniny.
- A jestli pak máš silné kopí? - To jistě.
- A kdo jsi ty? - Jsem stejně dobrý šlechtic jako je sám král.
Tak to jsi lepší než sám král.
Náš král je poklad, má srdce ze zlata,
hoch jako oheň, a ztělesněná vznešenost,
je výborného rodu a pěsti má jak kladiva.
Líbal bych mu zablácené škorně,
a přiznám se, že ho mám radši nežli sebe
Jakpak se jmenuješ?
- Jindřich Le Roy. - Le Roy?
To... to jsi od Cornishu?
Ne, já jsem Velšan.
- Tak znáš Fluellena? - Ano.
Tak mu řekni, že na svatého Davida mu cibuli omlátím o hlavu.
Radči si ten den nedávej pod čepici dýku, nebo ti namlátí on sám.
Ty jsi jeho kamarád?
A taky jsem jeho příbuzný.
- Tak my můžeš políbit. - Děkuju.
S pánem bohem.
Mně všichni říkají Pistol, jasný.
To sedí na tvou povahu.
Kapitáne Fluellene.
Pro Krista pána, mluvte tiše.
Kdyby ste si dal práci a prostudoval válečný spisy od Pompeia velikého,
zjistil byste, že se v Pompojově táboře, žádný třesky-plesky nepěstovaly.
Jenže u nepřítele je kravál už celou noc.
Když je náš nepřítel osel, blázen a pitomec nádavkem,
musíme se my taky chovat jako oslové...
a bláznové a pitomci, došlo vám to pane?
Už budu mluvit tiše.
Já vás o to žádám a prosím.
Bratře Johne Batesi,
Nic bych za to nedal, že támhle už svítá?
Už je to tak,
ale nemáme zrovna důvod, abychom se z toho nějak zvlášť těšili.
Vidíme jak se rodí nový den,
ale stěží uvidíme jeho soumrak.
- Kdo to támhle jde? - Přítel.
Pod kým sloužíte, kapitáne?
Pod Sirem Thomasem Erpinghamem.
Dobrý starý velitel a moc slušný člověk.
Prosím vás, co soudí o našem postavení?
To co si myslívají plavci vyvržení na břeh...
když čekají až je příboj odplavý.
Ale neřekl svůj názor králi?
Ne, ani by to neměl dělat.
Já myslím, že král je člověk jako jsem já.
Fialka mu voní stejně jako voní mně.
Když odloží svůj lesklý šat,
je ve své nahotě zase jenom člověk.
Když vidí důvody k obavám, jako je vidíme my,
má stejný strach jako máme my.
Ať se na venek dělá nevím jak zmužilý,
věřim, že v takové studené noci jako je ta dnešní...
by radši stál v Temži až pokrk.
a já bych tam chtěl stát taky, hned vedle něho.
Jen abychom tyhle příhody měly už za sebou.
Já myslím, že by nechtěl být nikde jinde, než tam kde je.
Tak by tady měl být sám.
Myslím, že bych nikde neumíral tak spokojeně...
jako v jeho společnosti,
protože jeho věc je správná a jeho boj čestný.
To je víc než my víme.
Jo a víc než je záhodno vědět.
Jsme přeci královi poddaní a to stačí.
Pokud je jeho věc nečestná, tak povinnost ke králi...
z nás smyje veškerou vinu.
Pokud není jeho věc dobrá,
pak bude muset skládat moc těžký účty.
Až se všechny ty nohy a ruce a hlavy...
k soudnímu dni spojí...
a všichni budou jeden přes druhého řvát:
"zahynuli jsme na tomhle místě."
Všichni ti kdo na bojišti volali ranhojiče,
ti kdo bědovali, že doma nechali vdovu,
ti kdo nesplatili dluhy,
a ti po kterých zůstali sirotci.
Moc málo těch co padnou v bitvě...
umírá pokojně...
jak by mohli učinit řádná a spravedlivá pořízení...
když jejich pře je krvavá?
Když všichni ti vojáci nezemřou v dobrém,
bude to černá věc pro krále, který je k boji donutil.
Když tedy otec pošle syna za obchodem...
a syn ve stavu hříšném zahyne na moři,
měla by vina,podle vašeho výkladu,
padnout na otce, který ho poslal?
Tak to není.
Král nezodpovídá za smrt každého jednotlivce...
stejně jako otec za smrt svého syna,
vždyť nemohli předpokládat, že ve službě zemřou.
Navíc žádný král, i kdyby jeho spor by byl ryzí jak zlato,
by svou věc neobhájil s vojáky bez poskvrnky.
Každý voják má povinnost ke králi,
ale každý z nich má svou vlastní duši.
Jasná věc.
Když někdo umře obtíženej hříchem, padá hřích na něho.
Za to král nezodpovídá.
Já si ani nepřeju, aby to tak bylo.
A přeci budu bojovat ze všech sil.
Slyšel jsem, že král se nedá vykoupit.
To říká jen proto, aby nás povzbudil.
Až nám podřežou krky dá se vykoupit a bude to.
Kdybych se toho dožil, už nikdy mu neuvěřím ani slovo.
Jo, zblázní se z toho!
Že už mu nikdy neuvěříte ani slovo?
To je ale pitomá řeč.
Za to ve vás se člověk nevyzná.
Rozhněval bych se, kdyby byla vhodná chvíle.
My dva si to rozdáme až potom, jestli přežijem!
Buďte kamarádi, vy Angličtí hlupáci!
Na rvačky nám stačí Francouzi!
Všechno na krále.
Své životy, své duše, své dluhy
své starostlivé ženy, své děti...
a své hříchy naložte na krále.
My musíme unést vše.
To je tak tvrdá podmínka.
Je spřízněna z velikostí,
ale zároveň poddána každému pošetilci.
Kolika nekonečných radostí se zříká král...
zatímco jiní si jich užívají?
A co takového má král, co nemají ti druzí...
Jen povrchní lesk pozlátka?
A co to vlastně je, ta modla pozlátka?
Vždyť místo oddanosti tak často piješ jed pochlebování?
Když ochuravíš velikostí, myslíš, že pozlátko tě vyléčí.
Poruč žebrákovu kolenu, aby před tebou pokleklo,
ale může ti on dát své zdraví?
Ne, ty pyšné snění,
jenž hraješ podvodnou hru o královo spočinutí.
Já jsem král, který tě nalézá,
a dobře vím...
že není to pomazání, ani žezlo, ani jablko,
meč, ani berla, ani císařská koruna,
ani skvostné roucho, protkávané zlatem a perlami,
ani vznešený titul, který krále předchází,
trún na který usedá...
ani záplava pompy...
jenž bije o vysoké břehy světa.
Ne, to nejsou ty veleslavné, božské obřady,
nic z toho neuléhá v majestátní lože,
může snad usnout tak zdravě jako...
poslední otrok,
Jenž s plným žaludkem a prázdnou hlavou uléhá k odpočinku,
nasycen drudným chlebem,
nepozná nikdy strašlivé noci, ty dcery pekla,
ale jako sluha se od svítání...
potí pod pohledem Phoeba...
a celou noc, prospí pak...
v Elysiu.
Den další vztává a pomáhá Hyperionovi s jeho koněm...
stráví tak, prospěšné roky...
jimiž usilovně kvapí ke hrobu.
Chybí mu jenom ty slavné obřady...
takový ubožák,
tráví své dny v těžké práci...
a noci slastně prospí...
tak jeho život má výhodu...
před králem.
Můj pane, co je s vámi, šlechtici mají starost,
hledají vás po celém táboře.
Můj dobrý rytíři,
Svolej je všechny do mého stanu.
Budu tam dřív než ty.
Ó bože bitev, zocel srdce mých vojsk.
a ušetři je bázně.
Ať zapomenou počítat až ohromý je množství vojsk...
a oplátku jim sílu dej.
Ne v dnešní den, ach bože, ne v dnešní den.
Dnes nemysli na vinu mého otce, když chopil se koruny.
Já Richarda jsem znovu pochoval...
a prolil nad ním více slz, než kolik bylo kapek...
jimiž poraněné Richardovo tělo krvácelo.
A pěti stovkám ubožáků, vyplácím důchod...
ti dvakrát denně zpínají ruce k nebi...
jen abys odpustil tu krev.
Dvě kaple, dal jsem postavit...
kde smutní kněží pějí žalmy za Richardovu duši.
Vykonám víc...
ačkoli vše co učiním...
má nepatrnou hodnotu...
přicházím za tebou s pokáním, můj bože
a vyprosit chci odpuštění.
- Můj králi! - To je hlas mého bratra Gloucestera.
Já znám tvůj úkol.
Já rád půjdu s tebou.
Den nastal, přátelé,
statečnost svoji...
nesu...
sebou.
Naše koně dychtí, aby vyrazit mohly už teď.
Pánové rozdrásejte svým koním kůži...
ať jejich krev vystříkne Angličanům do očí.
Jak vyhládlá a ubohá je ta jejich banda.
Jen pohlédnout stačí a vyletí z nich duše,
zbude z nich lidská skořápka a nějaká kost.
Pro všechny naše ruce tu není práce dost.
Proč čekáte tak dlouho, šlechto Francie?
Ty mršiny z ostrova hájí holé kosti, kterými zamořily ranní pole.
Už odříkali modlidby a teď čekají na smrt.
Jen velmi málo nám zbývá udělat a je hotovo.
Ať rozezní se polnice a buben, ať píseň letí k nebi...
Táhněme do pole, slunce už stoupá výš...
Ať Angličané zhynou my jdem blíž... a blíž!
Kde zůstal král?
Jel sám obhlédnout jejich vojsko.
Francouzi postavili šedasát tisíc ozbrojenců.
To je pět na jednoho. Navíc, mají čerstvé síly.
To je děsivá převaha.
Kdyby tady bylo aspoň deset tisíc mužů z Anglie, kteří...
zrovna dneska nemají co na práci.
Kdopak pronesl to přání? Můj bratranec Westmoreland?
Ne, můj drahý bratranče.
Když máme zemřít, je nás dost, abychom pro vlast znamenali ztrátu.
A jestli přežijem, tím větší,
slávu si pro budoucnost zasloužíme.
Pro všechno na světě, nepřej si ani o jednoho víc.
Raději ti, rozhlašuji ve vojsku, Westmorelande,
že každý komu se nechce bojovat právě dnes...
může odejít.
Dáme mu průvodní list...
a naplníme měšec penězi.
Nechceme zemřít vedle těch, kdo bojí se...
že padnou spolu s námi.
Dnes slavíme den svatého Krišpína.
Ten kdo dnešek přežije a vrátí se zdráv domů ...
zatrne pokaždé, když uslyší o tomto svátku...
a povstane na počest Krišpína.
Kdo pozná tento den a dožije se stáří...
ten vždycky v předvečer sezve své sousedy...
a řekne: "zítra máme svátek svatého Krišpína."
Pak vyhrne si rukáv a jizvy ukáže...
"ty rány to jsou památky na den svatého Krišpína."
Stařec zapomíná,
i kdyby všechno vypadlo mu z hlavy, nezapomene na ten den...
a na vše výborné co vykonal.
Ani na jména, jenž znít mu budou známě, domácky...
Král Jindřich, Bedford a Exeter,
Warwick a Talbot, Salisbury a Gloucester...
při plné číši všechno ožije a bude žít dál.
Ty příběhy bude ten muž vyprávět synům.
A den svatého Krišpína až do skonání věků,
už bude navždy provázet naše jména z láskou,
my také budeme s láskou vzpomínat.
Jen málo,
málo je nás těch šťastných,
jsme jako rodní bratři.
Kdo po mém boku prolijí svou krev, budou vždy mými bratry
Byť rodu nejprostšího, v tom dnu se stanou vznešenými.
Zatím co lord, který si hoví v Anglii...
bude se proklínat, že právě dnes tu chyběl...
a jeho mužnost bude jenom plíšek...
dokud žít bude ten, kdo tu dnes bojoval...
v ten slavný svátek Svatého Krišpína!
Můj drahý králi! Připravte se rychle k boji!
Francouzi seřadili své šiky...
a chystají se, že ihned na nás zaůtočí!
Pokud je náš duch připraven, je připraveno vše!
Ať mrtev je, kdo ve své mysli prchá.
Tak už nestojíš, o pomoc z Anglie?
Věřte můj pane
, že rád bych stál zde a jenom s vámi vyhrál bitvu králi.
Svá místa znáte!
Teď provázej vás bůh!
Jdu ještě jednou králi, abych se zeptal,
zda nechceš jednat o výkupném, dřív než s určitostí padneš.
Kdo posílá tě teď? Constábl Francie.
Jen vrať se klidně s prvou odpovědí zpátky.
Mohou mne zabít, prosím, ať moje kosti si pak prodá!
Pane bože, jak se tak někdo může smát chudákům?
Dopřej mi trochu hrdosti.
A vyřiď constáblovi, že my jsme bojovníci pro všední den.
Źe naše veselost a výzbroj potuchla...
za těžkých pochodů v blátivých polích,
však naše srdce dál odvaha zdobí..
Herolde, uspoř mi práci.
Už se na výkupné nechoď ptát, vzácný herolde.
Tvý páni nedostanou nic, mé slovo,
mohou mít leda mé klouby!
Ty jim nerad přenechám,
ty vynesou jim ovšem málo.
To řekni constablovi.
Zajisté, králi Jindřichu.
Buď tedy zdráv.
Žádného herolda už víckrát neuvidíš.
Můj pane, prosím na kolenou,
abych směl řídit první voj.
Máš svolení, odvážný Yorku.
Teď naše vojska, směle zaůtočí,
a dál už rozhodne jen bůh,
jak bitva dnes skončí.
Tak scéna se teď k bitvě chýlí...
zde, běda, snad otupíme...
pět nebo šest, již tak dost otupělých mečů...
bláhově vytasených v ubohé šarvádce...
a s nimi potupíme i samo jméno Agincourt.
Připravit!
Napnout!
Pal!
Pánové, všechny naše řady jsou proraženy.
Tak neuvěřitelná hanba!
Hanba nic než hanba.
Nic jiného než hanba.
Zemřeme čestně. Vraťme se na bojiště.
Ještě nás hodně žije, můžeme Angličany zadusit...
vojsko je početné, jen pořádek chybí.
Ďábel ať se o pořádek stará!
Mě volá bojovníků dav!
Je lepší rychle zahynout! Než s ostudou být hodně dlouho zdráv!
Dobře jsme bojovali dnes, mí chrabří rodáci!
Však ještě není vyhráno!
Francouzi drží se v poli!
Pobít v záloze vozataje.
To je proti každýmu vojenskýmu ustanovení.
To je tak strašný projev, strašnýho darebáctví,
jaký jsem neviděl.
Řekněte na čistý svědomí, není to tak?
Pravda, ani jeden chlapec není na živu.
Za celou dobu co jsem ve Francii jsem se nezlobil!
Až v tenhle okamžik!
Támhle jede Francouzký herold, králi.
Tak co, co mi teď řekne herold? Co?Přicházíš pro výkupné nanovo?
Ne! Velký králi!
Přicházím pro tvé vlídné svolení...
Abychom mohli projít celé zkrvavené bojiště, vyhledat naše mrtvé...
a pochovat je.
Oddělit šlechtu od obyčejných mužů.
Mnohý náš princ... tam v tuto chvíli leží...
Utopen v krvi, žoldáckého vojska.
Dovol nám, dobrotivý králi, abychom prošli pole...
a odvezli si mrtvá těla šlechty.
Řeknu ti pravdu, herolde,
já nevím zda den je pro nás vítězný nebo ne.
Ten den je váš.
Pochválen budiž bůh...
nikoliv naše síla zvítězil on.
Jak jmenuje se ten zámek opodál...
nejblíž k nám?
Má jméno Agincourt.
Tak tedy bitva...
bude mít jméno Agincourt...
a udála se v den svatého Krišpína, Crispiana.
Váš děda blahé paměti,
s laskavým svolením vaší milosti,
a váš velký strýc, Edward, černý princ z Walesu,
jak jsem to čítal, v starých kronikách,
sváděli ve Francii znamenitý bitvy.
Ano, Fluellene.
Vaše milost má vážně pravdu.
Jestli pak si, vaše milost, pamatuje na to,
jak Welšani prokázali dobrou službu v jedný zahradě, zrovna když se zalejvala cibule
a pak si ty cibulky daly za čepice, vaše milost dobře ví,
že je to dodnes památka na tu službu.
A taky dobře vím,že ji král nosí...
za čepicí na den svatého Davida.
Rád si ji beru na památku,
vždyť se taky hlásím k Welšanům, můj dobrý krajane.
Ani všechna voda z Wye...
nevypláchne z vaší milosti, Welšskou krev, na to dám svý slovo
Bůh vám požehná a zachvá vás tak dlouho...
jak si vaše milost bude přát.
- Děkuju, dobrý krajane. - Ježíšku na křížku, pán bůh mne netrestej...
vždyť já jsem krajan vaší milosti a přiznám to klidně celýmu světu!
Já se taky nemusím za vaši milost stydět, zaplať bůh,
dokavaď bude, vaše milost, poctivej chlap.
Pomáhej mi bůh.
Jak se zdá, štěstěna si se mnou nedává moc práce.
Slyšel jsem, že je má Nelly mrtvá.
Jsem starej blázen,
a mý opotřebovaný oudy, slouží mí cti jako hůl.
Dobrá,
budu tedy překupník...
a občas něco příhodnýho šlohnu, šikovně.
do Anglie se musím vkrást,
a tam budu... krást.
Herolde, spočítal jsi mrtvé?
Tady je, počet mrtvých Francouzů.
Tady stojí, že padlo celkem...
10,000 Fracouzů...
zde na bojišti, leží tito.
Princů celkem 126.
jsou k nim připočteni rytíři, zemani a panošové
je jich osum tisíc čtyři sta...
Z nich pětset bylo...
teprve včera pasováno na rytíře.
Tak byla v boji usmrcena družina krále.
Kde máme počet mrtvých z Anglie?
"Edward, vévoda z Yorku,
"hrabě ze Suffolku,
"sir Richard Ketly,
rytíř Davy Gam."
Ze šlechty víc už nikdo...
z ostatních příslušníků vojska...
pouze pětadvacet.
To je úžasné.
Pojďme.
Půjdeme ve zbožném průvodu do vsi...
ale smrti bude odevzdán každý kdo upře...
nebo sníží...
zásluhy boha, neboť ty náleží pouze jemu.
To značí, vaše milosti, že není dovoleno mluvit,
kolik máme padlých?
Ne, kapitáne,
ale musí se přiznat Pánubohu,
že za nás válčil...
právě on.
Ano, je to tak.
Byl k nám tuze milostiví.
Teď ještě vykonáme svaté obřady.
Zazpíváme Non nobis a Te deum.
Své padlé pochováme s lítostí a úctou.
Pak půjdeme do Calais...
čeká nás rodná zem,
kdo vracel se z Francie štěstím...
tak mocně opojen.
Mír tomuto shromáždění.
Vám bratře Francouzký přeji zdraví a dobrý čas.
Radost a zdraví přejeme též, sličné princezně Kateřině.
Jako větev a člena královského rodu...
jenž toto shromáždění svolal
zdravím i vás vévodo Burgundský.
A také Francouzké prince a peery,
Zdraví vám všem.
Jsme šťastni, že vám můžem hledět do tváře náš vzácný bratře z Anglie.
Buďte nám vítán.
Zdravíme rovněž každého z Anglické šlechty.
Je mojí povinností, uvítat vás vlídně oba,
velcí králové Francie...
a Anglie.
Jestliže služba má, vás oba svedla dohromady,
tváří v tvář a oko proti oku, dáte mi za pravdu...
a provedete, když položím otázku vaši královské milosti...
Proč nahý, ubohý a zmrzačený mír...
nemůže povznést přerozkošnou tvář v nejlepším sadu světa
v úrodné Francii, v krajině půvabné a plodné?
Běda,
až příliš dlouho, žil mír ve vyhnanství,
hospodářství je v troskách
a hyne svojí vlastní plodností.
A stejně jako naše vinice, luka a pole,
zmařené ve své podstatě,
a stejně jako naše budovy, žijeme i my a naše děti...
zapomněli jsme studovat, nemáme dosti času...
poklesl zájem o vědy, jenž zdobyliby vlast,
dnes vyrůstáme jako barbaři, jak vojáci...
co nedělají nic a nemyslí než na krev...
umějí sprosťačit a jejich šat čpí špínou
a baví se tím...
co je zhoubné.
Má řeč má pouze jeden cíl....
povězte co stále brání tomu...
proč něžný mír nemůže blažit naše srdce...
proč nevrátí se mír v té dávné blaženosti.
Vy vévodo Burgundský, žádáte mír...
bez něhož dochází k těm závadám o nichž ste hovořil,
pak ovšem nezbývá než...
budovat jej ve shodě s našimi požadavky.
Já zatím mohl přehlédnout...
jen velmi zběžně ty články.
A prosím vaši milost ať ihned určí členy...
kteří by mohli zasednout...
my pak rychle probereme vše...
a hned se vyslovíme.
Bratře, my souhlasíme.
Nechte zde sestřenici Kateřinu...
zůstane s námi.
Ona je první z našich požadavků...
a je na prvním místě našich artiklů.
Ať tedy zůstane.
Krásná Kateřino, jste nejkrásnější,
naučte dvorným způsobům vojína...
který chce útočit na dívčí sluch...
a dívčí srdce pohnout k něžné lásce.
Vaše milost, se mi vysměje.
Neumím mluvit Anglicky.
Půvabná Kateřino, pokud mne bude milovat vaše Francouzké srdce,
rád si poslechnu vaše vyznání i v zkomolené Angličtině.
Máte mne ráda, Katy?
Pardonnez-moi. Já nevím co to znamená "mít ráda."
Anděl jako vy,Katy, a vy jste anděl
Jak to myslí? Že jsem podobná andělům?
Ovšem, přesně to má na mysli.
Mon dieu.
Les langues des hommes sont pleines de tromperies.
Co to povídala?
Že náš jazyk je plný klamů, říkala to tak?
Oui. Říkala, že jazyk můžů je plný klamů.
Tak to říká princezna.
Své námluvy, jsem přizpůsobil tobě.
Já totiž neuznávám titěrnosti a říkám rovnou: "I love you."
Když mně dál budete zkoušet budu brzo s námluvami v koncích.
Odpověz rovnou... já jsem srozumněn... a hned si plácnem. Co vy na to?
Promiňte mi, já rozuměla dobře.
Kdybyste chtěla, abych psal verše a nebo tančil, jsem ztracen.
Kdybych mohl dívku získat kotrmelci a nebo na koně...
vyhoupnout se v brnění, rychle bych vás získal.
Všechno bych vykonal jak řezník, a nebo seděl na koni jak opičák.
Přísahám před bohem, Kate, Neumím vzdychat při měsíčku...
A chrlit proudy něžných slov, neumím. Neumím ani skládat slib.
Kéž bys milovala muže téhle povahy, Kate,
který nedívá se do zrcadla a nemiluje co tam vidí,
kéž líbím se tvým očím.
Teď k tobě mluvím jako vojín. Pokud mne takhle můžeš milovat vem si mně.
Když ne, řeknu že jistě zemřu a je to svatá pravda,
však, nebude to s lásky k tobě.
Ale miluji tě velmi.
Jestli chceš takového muže vezmi si mně.
A vezmi si mně jako vojáka.
Jako vojáka, jako krále.
Jak tedy odpovíš mé velké lásce?
Promluv, má milá,
a promluv vlídně. Prosím.
Je vůbec možné, že bych milovala nepřítele Francie?
Nikoli, Katy.
Není možné, že byste milovala nepřítele Francie.
Budete milovat mne a já jsem přítel Francie,
já totiž miluji Francii tak vroucně, že se tu nevzdám jediné vísky.
Chci ji mít celou.
A , Kate, až Francie bude má, a já jen váš,
pak vaše bude Francie a vy budete má.
Já nerozumím, jak to je.
Ne, Katy?
Já ti to řeknu Francouzky...
Bude to balvan na mém jazyku...
jak čerstvá maželka na krku svého manžela, //co nenechá se schodit.
Je quand sur le possession de France...
et, uh, quand vous avez la possession,
uh, de moi...
Jakpak to pude dál...
Donc, uh, votre est france...
et, uh, vous etes mienne.
Je pro mne snažší, Kate, dobývat království...
než domlouvat se Francouzky!
Francouzky u tebe ničeho nedosáhnu, budeš se mi smát nic víc.
Sauf votre honneur, francouzština kterou mluvíte...
je lepší, než angličtina, kterou mluvím já.
Ne, půvabná, není to tak.
Ale řekni mi, Katy,
Natolik snad porozumíš tomu, nač se tě zeptám?
Můžeš si mně zamilovat?
To nemohu říct.
Dobrá, a může mi to říct někdo z tvých blízkých Katy?
Na svou čest ti přísahám, že tě miluji,
při té cti váhám říct, že ty miluješ mne.
I když má krev mi právě pochlebuje, že něco mám...
Na druhé straně vím, že v obličeji nepobral jsem krásu
To ovšem je jen důsledek otcovích ambicí!
On myslel na občanské války, když mne plodil.
Proto mne obdařil tímhle drsným zevnějškem,
s tváří jako s kovu, když ucházím se o ženu,
Má ze mne strach.
Ale nebojte se Katy, věřte mi, jak budu stárnout, budu stále hezčí.
Mně těší nejvíc, že starnutí, ten ničitel vší krásy,
už nedokáže nijak poškodit mou tvář.
Když mne získáš... pokud mne získáš... horšího.
A proneseš-li mne léty... pokud ano...
Budu jen lepší.
Tak mi tedy řekni, má přepůvabná Katynko,
Chceš si mne vzít?
Tvá odpověď zní jako lámaná hudba
tvůj hlas je totiž hudba,
a tvá Angličtina je lámaná.
Proto řekni, krásná Kateřino
chceš si mne vzít?
Až co tomu řekne le roi mon pere.
Jemu se to bude líbit, Katy.
Jemu se to musí líbit, Katy.
Pak i já budu ovšem spokojena.
Po těch slovech ti líbám ruku, a zvu tě svojí královnou.
Laissez, mon seigneur, laissez, laissez.
Ma foi, je ne veux point que vous abaissiez votre grandeur...
En baisant la main d'une de votre seigneurie indigne serviteur.
Excusez-moi, je vous supplie, mon tres-puissant seigneur.
Pak tě chci políbit na ústa, Katy.
Les dames et demoiselles pour etre baisees devant leur noces...
Il n'est pas la coutume de France.
Slečno tlumočnice, co to říká?
Říká, že není zvykem, aby dámy ve Francii...
Nevím, jak se řekne to slovo Anglicky.
Líbat?
Vaše veličenstvo rozumí líp než já.
Chtěla mi říct, že dívky ve Francii se nelíbají před svadbou?
Oui, vraiment.
Katy.
Zvyky poklonkují před velkými králi.
Ty a já se nedáme uzavřít hradbami těch či oněch mravů.
My... jsme tvůrci oněch mravů, Katy.
Buď trpělivá...
a povolná.
Tvé rty mají kouzelnou moc, Katy.
Tvůj sladký polibek je pro mne mnohem výmluvnější...
než celá Francouzká rada.
Přichází tvůj otec.
Bůh žehnej vašemu veličenstvu.
Můj královský bratranče,
učíte princeznu angličtině?
Rád bych ji poučil můj drahý bratránku,
jak nesmírně ji miluji,
a to je dobrá angličtina.
Vyjádřili jsme souhlas se všemi rozumnými důvody.
A proto mi jistě dáte svou dceru.
Vemte si ji,synu
ať z její krve vyroste moje potomstvo...
Dva soupeřící trůny Francie z Anglií...
i jejich břehy bledli závistí nad štěstím jedné nebo druhé moci...
ukončí dávnou nenávist...
a toto vzácné spojení...
upevní svornost...
a křesťanství rozlije se vlídně v našich prsou...
kéž válka nikdy víc...
už neprobudí zbraně...
mezi Anglií a na Francouzké straně.
Amen.
Teď uvítejte, Kateřinu a všichni buďte svědky...
Źe líbám ji jako svou nejvzácnější královnu.
Bůh, jenž je stvořitel všech manželství,
kéž spojí v jedno naše srdce i naše země.
Tak jako muž a žena, ač dva, jsou v lásce jeden,
ať spojí se i království tak jako manželé...
ať nikdy zloba nebo chmurná žárlivost...
jež často zatěžují lože požehnaných sňatků...
neporuší to co bylo vloženo do obou království...
a nerozvedou jejich spolehlivý zákon...
ať Angličan je jako Francouz,
a Francouz jako Angličan, ať navzájem se ctí.
jak praví bůh.
Amen. Amen.
Až sem, svým pérem spíše drsným...
dospěl náš autor, se svou historií...
jen nepatrný prostor, udělil všem mocným...
a jejich slávu popsal, slávu, co rychle míjí.
Jen krátce,
snad příliš krátce, žil tehdy král jenž zván byl...
hvězdou Anglie.
Štěstěna vedla jeho meč...
když získal sám svět, toť příhoda o které je řeč...
vše zdědil jeho syn.
byl Jindřich IV, od kolébky král, pán Francie i Anglie
trůn zdědil s dětských let...
však bylo mnoho vládců, kde kdo se o trůn pral...
vzala tak brzy za své Francie...
a z Anglie se vyřinula krev...
jak často vídáme to na scéně,
takový už je osud.
Zachovejte nám přízeň, jak činili jste s potěšením až dosud.